Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mestre!
No pateixis. De moment aquí estem segurs.
Escolta, hauràs de continuar tot sol.
Què?
Si en tens necessitat... pots vendre això.
- I vostè què farà? - Me'n tornaré.
Necessito comprovar que tothom està bé al temple.
Quan arribis a Akaike, vés al temple de Mangaku, a Sirato.
El monjo Zekkai t'ajudarà.
- Però... - No tenim temps!
Vés-te'n!
Al darrere d'aquestes muntanyes hi ha el nostre país.
Som a només dues hores del lloc a on anem.
El camí és molt dolent. Valdrà més continuar a peu.
Si!
Ara sí que guanyaré jo!
- Potser que vigilis! - Què et passa?
Això et passa per beure a primera hora del matí.
L'he vist! El botí!
Es pot saber què...!?
Tireu!
Ajudeu-me amb la càrrega.
Continueu tirant!
Quiet, no pateixis. En Luolan se n'ocuparà tot sol.
M'ha tocat! Auxili!
Quin mal!
Malparit!
"L'espasa de l'estranger"
Les caixes estan segures.
El combat s'ha acabat.
No hi ha ningú, en aquest país, capaç de plantar-me cara?
"País d'Akaike".
Dóna-m'ho, gos ronyós!
Ara sabràs el que és rebre!
Vine aquí!
Ja ho veuràs, avui hi haurà un bon banquet!
Torno de seguida!
Quan acabarem de dinar, ens en anirem del poble.
Escolta!?
Digue'm què vols!
Tranquil.
No estàs en perill.
Toca el dos!
Que potser em vols dir... que aquesta casa és teva?
- Des de quan? - Exacte! Aquesta casa ara és nostra!
Hi hem arribat abans, molt abans d'aparèixer tu.
Aleshores et presento l'amo de casa teva.
Tobimaru, anem's-en fora.
- Es veu que hi ha peix per sopar. - Tobimaru!
Estic glaçat fins al moll de l'os...
D'aquí a una hora el vent ja haurà afluixat.
Una cosa és haver d'aguantar el fred; però, a més, haver d'anar d'una banda
a l'altra escortant aquests xinesos...
La meva paciència té un límit.
Què devia pensar, el Senyor?
No ho entenc... Mira que deixar entrar estrangers al castell...
Segur que té algun bon motiu per fer-ho.
Això em fa pensar que a la fortalesa de Chisne hi construeixen una cosa.
Vols dir allò tan enorme i espantós que diu que faran servir d'altar?
M'han dit que van estudiar el terreny i van prendre coordenades
i al final van decidir construir-ho a la zona de Chisne.
I han donat instruccions molt estrictes, per exemple,
la fusta ha de ser de cedre i l'han d'unir amb escorça.
No sé pas què hi fan els xinesos, en aquesta antiga fortalesa.
No entendrem mai la seva manera de pensar.
Quina bona olor!
Sí, però tu no ho tastaràs, perquè ho sàpigues, no em sobra cap peix.
Em sembla que no fa gaire que vius aquí, tot i el que m'has dit.
Aquesta fumera vol dir que la llenya no és prou seca.
- No has tingut temps de deixar-la assecar. - Qui t'ha preguntat res?
Encara és calent.
- Gràcies. - No me les donis!
No parlava amb tu.
Donava les gràcies al gos.
He vist passar un nen que no havia vist mai.
Que anava sol?
Em sembla que anava amb un gos.
Quan l'ha vist exactament?
Potser ha sigut al matí...
On era?
Ja se sap que, a la meva edat, vas perdent la memòria...
Provi de recordar-se'n, avi!
Ja l'entenc, però cridar no servirà de res...
Faci memòria!
Que és estrany. No recordo que hi visqués ningú, en aquest temple...
Tobimaru! Corre!
Som soldats del Senyor Akaike.
No s'hi fiqui!
Només és un nen... No troba que en fan un gra massa?
Fora d'aquí!
Coi de rodamón! Que potser no entén el que li dic?
No ho faci.
Ja n'hi ha prou!
No ho faci. No vull lluitar.
Tobimaru!
Tobimaru...
L'han enverinat.
Un inexpert no el podrà curar. Busca un curandero.
- On en puc trobar un? - Pregunta-ho al poble.
Si hi torno, m'agafaran.
Et recomano que agafis un cavall i vagis a un altre poble.
No sé muntar a cavall.
Doncs no tindràs altre remei que curar-lo tu mateix.
No et farà falta això, al lloc on vas.
Ens deixaràs aquí?
Que et penses que em quedaré en un lloc tan perillós com aquest?
Això és culpa teva!
El meu gos t'ha salvat la vida. El Tobimaru ara es mor per culpa teva.
I ara te li gires d'esquena i te'n vas. Desagraït!
Ara estem en paus, jo t'he salvat a tu.
Si vols arribar a algun lloc, has de deixar de dependre dels altres.
Espera!
Mira. Fem un tracte?
M'ajudes a salvar el gos i ens portes al temple de Mangaku, a Sirato,
i et dono això com a recompensa.
Val deu monedes d'or!
- Deu monedes? - Sí, com a mínim! Mira-t'ho!
- No sembla barat, no. - Perquè no ho és!
No dic mai mentides jo. T'ho prometo!
No, ni parlar-ne. Es mira, però no es toca.
No em serviria de res que m'ho prenguessis.
T'ho donaré quan hi arribem. Què et sembla?
Sirato, eh?
- És força lluny d'aquí. - Que no vols deu monedes?
Deixa-m'ho rumiar.
Vols aquest tresor o no?
El vols, sí o no?
Com està el Tobimaru?
El poble és gaire lluny d'aquí?
Contesta'm...! T'he llogat, te'n recordes?
Sembla que no es troba bé, però encara respira.
- I queda un bon tros fins al poble. - Doncs afanya't!
No, que el cavall es cansaria i, a més a més, encara que trobem un curandero,
tampoc no sabem si s'avindrà a curar un gos.
Escolta, per què t'empaiten, aquells homes?
M'has contractat per ajudar-te, explica-m'ho.
Si se'm mor el gos, serà culpa teva!
No et donaré el meu tresor, i no t'ho perdonaré de cap manera!
Et malairé fins a la tomba!
Déu n'hi doret, quin amo...!
Necessitem acabar la construcció el més aviat possible.
Hauríem de llogar més treballadors per anar més de pressa.
Ho farem de seguida.
Ja m'han pagat dos mil monedes d'or i estan disposats a pagar-me'n
cent més per aconseguir més obrers.
Això no té cap ni peus.
Segur que tenen motius per voler córrer, però no ens els diran
encara que els hi preguntem.
Segurament deu tenir alguna relació que amb aquell nen que busquen.
Com més informació ens amaguen, més interès tinc per saber què hi ha
al darrere de tot plegat.
Oi tant que sí.
No els podem exigir massa explicacions. Són vassalls de la dinastia Ming.
Enterra la sella, té una forma tan especial que s'hi fixarien massa.
Hauries d'haver robat un dels cavalls dels samurais.
- Tan sols he triat el millor cavall. - I per què no l'enterres tu?
Quan estiguis, porta'm el cavall i segueix-me.
I si hi trigues massa, et quedaràs sol aquí.
Ostres tu!
Hi he fet tot el que he pogut, però no havia tractat mai un animal.
Tobimaru!
Es posarà bo?
La ferida no era greu, però té el verí a la sang.
El millor és deixar-lo descansar i donar-li molta aigua.
Aigua?
Per diluir el verí.
No beu!
Encara no pot empassar.
Posa el Tobimaru a terra! Posa'l a terra!
- Algú ha vist què ha passat? - Per desgràcia, no.
L'únic supervivent s'havia separat del grup per posar-se en contacte
amb els altres. No ens serà d'ajuda.
Exacte.
Què significa això?
Que fan una festa allà dalt?
Si té fred, pot fer servir l'estoreta de palla.
Molt amable.
No pateixi... Ja m'ha pagat el que em correspon...
Ah! I hi ha una font termal a la vora d'aquí.
Hi pot fer un cabussó, si vol.
M'he quedat adormit.
Com està el gos?
- A on et penses que vas? - A buscar una altra sella.
Molt enginyós. Tenies pensat escapar-te, oi?
Si me n'anés ara, hauria treballat de franc.
Que el veus? El monstre de cabells rossos?
Sí, he sentit a dir que el conviden sovint al castell.
I no t'ho creuràs! Diuen que té els ulls blaus!
- Que ho dius de debò? - Oi tant...
Ens podríem fer rics si venguéssim un d'aquests estrangers d'ulls blaus
al circ dels monstres.
En dubto molt. Se't menjaria de viu en viu no t'ho podries ni acostar.
Això ja ho sé!
Aquesta li anirà bé?
Aquesta és del clan dels Vatari.
Me la va portar un pagès que roba als samurais morts.
No li farà res portar l'emblema d'un noble derrotat?
- De cap manera. - Al cavall tampoc no li farà res...
En Jin-Hai i en Doska encara no han tornat de la missió.
Tots dos són bons guerrers.
Per tant dubto molt que els hagi passat res.
Qui es podia imaginar que ens hi hauríem d'esforçar tant, per trobar un nen?
Tens tota la raó. Només ens queden quatre dies.
Acabarà apareixent al temple.
Però si no el trobem abans de la lluna plena, ens haurem de quedar un any més.
Ja n'estic tip, d'aquest lloc.
Si és el que cal per aconseguir la medecina de Xian, què hi farem!
La medecina de Xian...
A mi més aviat em sembla una broma de mal gust...
Però què dius ara!? Que potser no confies en els nostres remeis?
No hi té res a veure.
Les medecines que tu prens almenys són bones.
- Però aquesta medecina de Xian... - Perdona, però encara no t'entenc.
A veure... Per què no et prens els remeis, si saps que són eficaços?
Perquè no em fan falta.
Què passa ara?
Tranquil, només em vull divertir.
Per què no treus l'espasa?
O és que només la portes per ensenyar-la?
Mestre Luolan!
- Què passa? - En Jin-Hai i en Doska els han mort.
Just quan començava a ser interessant...
- Has trigat molt. - Vols dir?
Devies buscar algú per vendre'm.
Qui el voldria comprar, un nano tan recargolat com tu?
Prou de fer l'estúpid!
Ets tan tafaner. Volies saber per què m'empaiten.
Ho deus haver preguntat per tot el poble!
Nano... Ja en tinc prou.
No em diguis "nano"! Em dic Kotaro...!
Què m'amagues?
No ha sigut fàcil trobar algú que vengués una sella.
- Ja sóc grandet, sé que és mentida! - Què haig de fer perquè te'm creguis?
Per què m'hauria de fiar d'algú que només es mou per diners?
Si penses això... ens hauríem de separar.
Si ara m'abandones, per què has treballat?
Tobimaru! Tobimaru!
Tranquil, beu a poc a poc...
El curandero em va donar això.
Em va dir que ho donéssim al gos quan comencés a beure.
Encara que és probable que no li agradi.
Faig el sopar.
Bon minyó, et posaràs bo.
La roba i l'espasa són d'en Doska, però no és ell.
Recordo que al braç dret hi tenia una cicatriu molt fonda d'un combat.
I no se'n veia res, d'aquesta cicatriu, al cadàver cremat que heu trobat?
No, i a més a més hi havia unes altres incoherències.
He pogut constatar que els primers de morir van ser en Jin-Hai
i els dos soldats Riben.
En Jin-Hai va morir a causa d'un cop a la laringe, obra d'algú molt hàbil.
Les ferides dels altres cossos semblen fetes per la mà d'en Doska.
En Jin-Hai tenia els cabells tallats, penso que això va ser cosa d'en Doska.
Doncs què ha passat amb en Doska? El van atacar els samurais?
Exacte.
I vol dir que en Doska és...
Volen que creguem que és mort, però crec que és viu.
Això es comença a complicar.
M'he equivocat.
Perdona pel que t'he dit.
És només... que estava trist.
Tots dos som molt impulsius. Jo no hi donaria més importància.
Sí, suposo que tinc mal geni... Procura no trigar tant un altre cop.
- Què ha sigut això? - Ha sonat com si vingués d'Isago.
He sentit que anaven a inspeccionar el carregament de les mercaderies
- que han portat els convidats de Ming. - Quin soroll tan terrible.
I fa olor de mala sort.
Quina mena de truc és aquest?
Hi has fet un nus per no poder treure l'espasa.
Diguem que és com una oració.
Quina mena d'oració?
És un secret.
Doncs tampoc no el vull saber.
Sempre tractes molt bé el teu cavall.
Creus que en trauràs algun benefici, de portar-t'hi tan bé?
Oi tant que sí.
Com enterrar una sella en perfecte estat?
Ho entendries si sabessis muntar a cavall.
Galopar és una sensació meravellosa.
I si és un bon cavall, ràpid, no sé com descriure-ho.
Et sents com si volessis pel cel.
De debò?
Sí, és una sensació sorprenent.
Et sents part de la brisa i en aquest instant és com si et traguessin el pes
dels espatlles i poguessis volar...
Sí home!
De veritat et sents com si volessis pel cel?
Ho hauries de provar per poder-ho sentir tu mateix.
T'has d'agafar.
No és culpa meva! El teu cavall té molt mal caràcter!
Ben al contrari.
És molt tranquil. Mira-li entre les cames.
Veuràs que està castrat.
Es fa perquè l'animal sigui més pacífic. Bé i ara... ho tornes a provar?
Si voleu saber la meva opinió, no m'ha semblat que els xinesos sospitessin res.
Hauríem de ser prudents.
Ets massa prudent i tot.
Cap resultat?
Aquest home és excepcionalment tossut, per no dir-ne una altra cosa.
Tant és el que li fem, no mou ni una cella.
Ara ho comprovarem.
Però això es increïble!
Com ho pot fer?
Malgrat les nostres diferències, tots som humans.
Com pot no sentir el dolor?
Continuo sense entendre-ho, encara que ho he vist amb els meus propis ulls.
Senyor, m'agradaria que deixés l'interrogatori a les meves mans.
Em sembla bé. Shogen ltadori, sé que em puc refiar de tu.
Esbrina què tramen els xinesos per poder clavar un cop letal a l'emperador Ming.
Caram, Samurai, veig que ha matinat molt avui.
- Igual que vostè. - Haig d'anar a la ciutat.
Amb una mica de sort, aconseguiré un bon preu per aquesta mercaderia.
Cous excrements de vaca?
Només coc fruita seca. Si esperem una mica ja no farà pudor.
Val més que no provis d'enverinar-me per robar-me en acabat!
Inverteix totes les energies a malfiar-se dels altres...
Li podria donar 20 "mons" per tot això.
- No me'n pot donar més? - No puc. Em sap greu.
Si no li sembla prou, busqui's un altre comprador.
- A veure? - És del Senyor?
- Què diu? - No ho puc llegir.
Perdonin, què diu el cartell?
Que el Senyor busca algú: un nen amb un gos.
I ofereix una recompensa a la persona que el trobi.
Un nen amb un gos, eh?
N'hi ha desenes de milers, de nens amb gos!
No perdis el temps amb aquestes ximpleries!
Mira.
Aquests estrangers es pensen que el castell és casa seva.
Em rendeixo, mestre.
Domina més el tir amb arc que no pas l'espasa.
- El següent! - Si!
Em sap molt greu. Se'm deu haver escapat per la suor.
Escolti, no crec que es diverteixi gaire mirant.
Per què no ve a entrenar-se?
És clar, no entén ni una paraula del que dic...
Tenim un problema...
Doneu-me una espasa!
Perdonin la molèstia...
No sé pas on es deuen haver ficat..
Què deu dir això?
L'actitud d'home dur no et durà gaire lluny, si no saps ni llegir ni escriure.
Mira d'aguantar-te dret! Qui t'ha dit que et tiris cap enrere?
No cal que em renyis per tot!
Als que tenen tan poca traça se'ls ha d'ensenyar amb fermesa perquè millorin.
Potser n'aprendria més de pressa si fossis més bon professor.
Està molt inflat.
Me'n faig creus, que us feu tant mal.
Qui has desafiat aquesta vegada?
Un home que ha vingut de Ming.
Té els ulls blaus i almenys fa dos metres.
- Vols dir que no és un dimoni? - Potser fa més por que un dimoni.
Només he conegut una persona tan bona com ell amb l'espasa.
- I qui era? - Un conegut de fa molt temps.
Va ser company meu quan servia al país de Vatari.
Érem rivals pels honors en combat, però després d'unes victòries, va desaparèixer.
Es veu que va perdre...
- l'esperit de lluita. - Doncs devia tenir un gran cor.
No, li faltava el cor dels guerrers.
Per mi era un home patètic que va desaprofitar les qualitats
que déu li havia donat.
I com les faràs servir, les qualitats que déu t'ha donat?
- Tu no les desaprofitaràs, oi? - És clar que no.
Les faré servir per pujar al capdamunt i arribar al poder.
Parles com si planegessis conquistar el país...
No m'interessa tenir com a objectiu una cosa tan limitada.
Aspiro a la grandesa.
I l'abast del meu objectiu determinarà fins on pujaré.
Quantes cicatrius!
Són de les batalles en què vaig lluitar.
I quin país servies aleshores?
Val més no recordar-ho.
El país va quedar devastat i ja no existeix.
No tornaràs a servir cap senyor?
No, s'ha acabat.
Ara que hi penso, saps que no t'he preguntat mai el nom?
Abans eres un samurai, segur que devies tenir un nom molt bonic..
- "Pèl-roig". - Ah, sí? Que divertit.
O "Dimoni Vermell". O "Sense Nom".
Només era una pregunta, no te'n riguis.
No me'n ric, de tu.
Em dic "Sense Nom", perquè no en tinc.
Cada vegada que servia un Senyor, em posaven un nom diferent.
Passa'm l'estoig de bambú.
Amb això hauria de tenir els cabells negres durant deu dies més.
Que vol dir...? Que ets estranger?
Qui sap? No t'ho podria dir.
Em van explicar que en un naufragi vaig ser l'únic supervivent.
Hi havia persones que em consideraven una mica estrany,
però ningú ha tornat a dir-me res d'ençà que vaig aprendre a tenyir-me.
La vida és molt més fàcil ara que no serveixo cap senyor.
Què et passa?
Si no t'acostes més al foc, agafaràs un refredat.
És estrany que callis, no em diguis que el color dels meus cabells et fa por...
És clar que no! He vist molts estrangers!
Només és que m'has agafat una mica de sorpresa.
Et trobes més bé, gos?
Bandolers.
Fes veure que no te n'has adonat i continua parlant d'alguna cosa.
Però... de què?
Escolta, que ho deies de veritat que has vist molts estrangers?
Quan va ser això? Explica-m'ho.
Al país de Ming. Hi vaig viure fins fa dos anys.
Estaves tot sol?
Estava amb el meu pare i amb el Tobimaru.
I la teva mare?
Em van dir que s'havia mort poc després del meu naixement.
I el teu pare?
Se'n va anar a fer companyia a la meva mare quan jo tenia 6 anys.
Com hi has pogut arribar, fins a aquí, tot sol?
Van estar a punt de vendre'm a algú, però em va salvar un monjo d'aquest país,
que es formava a la Xina.
Després de rescatar-me, vam venir fins aquí amb vaixell.
Es va ocupar de mi al seu temple.
Per què vas decidir anar-te'n del temple?
No vaig poder triar. Em van atacar.
Deixa'm anar!
- Has vingut des d'Akaike? - No, res d'això! No és veritat!
Només som lladres que passàvem per aquí.
Lladres i prou!
Tobimaru, ja el pots deixar anar!
Per favor, perdoneu-me! Perdoneu-me, us ho suplico!
Toca el dos, de pressa.
Moltíssimes gràcies.
- Perdoneu-me. - Espera un moment.
Deixa aquí tots els diners que portis al damunt.
No porto res al damunt, ni un sol "sen"...
Creieu-me!
Si tinguéssim diners, no robaríem...
M'encanta sentir aquest so.
Que babaus que són! Els lladres cada dia tenen menys traça.
Hem de córrer una mica més per recuperar el temps perdut.
- Que podrà el gos? - Sí.
Si veig que li costa, t'avisaré.
Agafa't amb força si no vols sortir disparat.
D'acord!
Tenies raó! Em sento com si volés pel cel!
Han calgut molts anys. Però per fi ha arribat el moment.
Bai-Luan ha de tornar amb la medecina de Xian.
Aquest és el desig de l'emperador que espera amb gran illusió aquest dia,
el dia que al final es complirà el seu somni.
Continuem el pla previst. Anem al temple aquest vespre.
Huo-Chou, tu m'acompanyaràs demà a l'altar durant la cerimònia.
Els altres continueu treballant per trobar el nen.
Encara que l'altar s'ha construït a temps, l'última part del pla
ha sigut un autèntic desastre. No goso parlar amb l'emperador.
Potser hauríem de començar a rumiar una altra estratègia,
per si no trobem el nen a temps...
D'aquí a dos dies hi haurà lluna plena i si no el capturem abans,
no ho podrem tornar a provar fins d'aquí a un any.
En aquest temps, hi podria haver una guerra que devastés el país.
A què et refereixes?
No se n'adonarà ningú, si endarrerim la cerimònia un parell de dies.
Que suggereixes que enviï un missatge fals i que enganyi l'emperador?
No crec que això afecti en absolut la sang del nen.
Parles de l'emperador!
Si li diem que hem trobat el nen al nostre país, a la Xina,
s'hi podria construir l'altar sagrat.
D'aquesta manera, tant hi faria esperar un any o dos.
Ja n'hi ha prou!
Aniré a vigilar les vies d'escapada.
Que idiota que és!
Com gosa pensar que podem enganyar així l'emperador?
Tant m'és que sigui un bon guerrer! Només és un bàrbar que no respecta res!
No hi ha cap altra alternativa que no sigui entregar el nen?
Ens hi juguem el nostre temple. No els podem continuar rebutjant.
Però desafiar les ensenyances budistes podria...
Silenci!
Què pot ser més important que defensar la nostra religió?
- Dóna gràcies de poder-ne sortir viu. - No, espera!
Deixa'm anar!
- Què és això? - No ho sé, ha començat fa dues hores.
De manera que al final t'has quedat sense la recompensa...
No tan sols he tornat amb les mans buides,
sinó que a més a més el samurai m'ha acusat de mentider.
Estava terriblement enfadat amb mi. Em pensava que em mataria.
Bah! Com se sol dir, "no hi ha diner fàcil".
Sembla que demà arribarà la neu.
Què dius ara? Si fa un dia fantàstic...
Mira, encara que a l'oest el cel està una mica ennuvolat,
es veu la muntanya d'Akaike clarament. Vol dir que demà nevarà.
- La meva medecina! - Es veu que no n'hi quedava més.
- La meva medecina! - Què és això?
Una medecina que es prenia.
I suposo que això és el que passa quan s'acaba. Estalvieu-li el patiment.
La medecina de Xian?
Segons el xinès que hem capturat, han vingut a buscar un ingredient
per fabricar la medecina de Xian, un elixir que fa tornar immortal.
Ilmmortal, has dit?
És exactament el que havia profetitzat un famós eunuc de la Cort de Ming.
Va ser així com va començar tot plegat?
Exacte. Segons els pronòstics d'un sacerdot, és possible
aconseguir la vida eterna.
La medecina de la immortalitat es pot fabricar amb la sang d'un ésser viu
escollit mitjançant una profecia una vegada cada segle.
L'emperador així ho creia i va ordenar als seus homes que busquessin aquest nen.
I han travessat el mar només per trobar-lo?
Sí, l'altar de la fortalesa és un mecanisme per mesurar el temps.
Tot això ho han fet per recollir la sang d'aquest nen.
- Un nen escollit cada cent anys? - No ho sé.
Pot existir realment la immortalitat?
Tant se val!
L'única cosa que compta és que aquest nen que busquen no el podries comprar
ni amb deu mil "gans" d'or.
- Quin és el pas següent? - Doncs és evident.
En primer lloc, trobar el nen, i després desfer-nos d'aquest maleït Ming.
Senyor meu, us haig de recordar que són els únics que saben quin aspecte
té el nen i que han voltat per la zona sense cap guia des d'ahir.
Ja he pres les mesures oportunes.
A més a més, sé que al final ens vindran a suplicar perquè no podran arribar
enlloc sense conèixer la nostra llengua.
Tant se val el que vulguin fer, el més important és que són dins
del nostre país!
Et deus trobar sol, sense en Luolan.
Ets com una dona que acaba de perdre al seu marit.
No siguis ridícula!
Si estic trist és perquè no tinc la meva àguila al costat.
La saps llarga, a l'hora de trobar excuses.
Si demà no ens en sortim, ens haurem de quedar un altre any.
Continues trist per la teva discussió amb el Senyor Bai-Luan?
Bestieses! L'única cosa que em preocupa ara és trobar l'home
que va arrabassar la vida a en Jin-Hai.
De debò?
Et preocupes més per un soldat qualsevol que per les ordres de l'emperador?
Penso complir les ordres de l'emperador.
Encara que vinguin d'un sacerdot sospitós o del capritx d'un profeta.
En aquests moments, l'exèrcit del Senyor està a l'espera,
però a partir de demà jo en seré el cap.
- Compto amb la teva lleialtat. - Serà un honor.
Crec que és la princesa qui toca aquesta música.
La princesa no és per tu.
No has d'aspirar mai a allò que no puguis arribar. Fes-me cas.
Esperi'm, mestre Itadori!
Escolta!
Què?
Oi que ets molt bo amb l'espasa?
Per què ho dius?
En comptes d'ensenyar-me només a muntar a cavall,
m'hauries d'ensenyar també a fer servir l'espasa.
De què et serviria?
A tu què et sembla? Em serà molt útil quan em faci més gran.
Les espases no fallen mai. Són el millor.
Que no fallen?
Suposo que jo devia pensar el mateix de nen.
I ara ja no ho penses?
Tens molts malsons.
Au, dorm!
- No puc, amb tot el que passa. - Ja, suposo que no.
Escolta, conec un remei per no tenir malsons.
Has d'abraçar-te a algú que estimis i pensar coses bones.
És el que jo faig sempre, i funciona.
Mestre?
He vist el seu llum encès.
Estava massa ocupat pensant en una cosa.
Feng-Wu... si se't concedís la immortalitat, què faries?
No ho sé.
Viure amb orgull, encara que el meu temps sigui limitat.
Encara ets jove.
Jo ja he viscut molt temps.
Tinc una edat que em podria morir en qualsevol moment.
Però el que és estrany és que, com més visc, més fondo és el desig que tinc
de continuar vivint.
Hem buscat la medecina de Xian durant moltíssim temps,
seguint ordres de l'emperador.
I encara que entenc perfectament que no sigui pel meu propi ús,
dins del meu cor, penso que la busco pel meu propi benefici.
No havia pensat mai que el temple de Mangaku de Shirato fos tan magnífic.
- Té, el que et vaig prometre. - ¿Eh?
Escolta... Potser vaig exagerar una mica quan vaig dir el que valia...
Sí, ja m'ho imaginava.
Ja me n'esperava una cosa així, de tu.
Bé, si no val deu monedes, amb sort potser en trauré cinc.
Bé...
Només una moneda?
Tampoc està tan malament. És més del que tenies abans.
- I algun dia seràs recompensat. - Ets terrible, nano!
- No em diguis "nano"! - Kotaro!
Kotaro...
Mestre!
M'alegro tant de veure'l, mestre!
Estava amoïnat.
Jo també ho estava. Gràcies a Déu que estàs bé.
Quina alegria.
Pel camí, mentre venia cap a aquí, dubtava si tornaria a veure'l, mestre.
Vine amb mi. Et portaré a veure el mestre Zekkai.
Sense Nom!
Que et vagi bé, nano!
Si mai decideixes que vols un nom, vine'm a veure i t'ajudaré!
Et prometo que te'n trobaré un de fantàstic!
Mestre?
Per fi ets aquí.
Mestre Zekkai?
Vaja, al final ens trobem. Ja estava cansat d'esperar-te.
Deixa'm anar! Ostres tu! Que em deixis anar!
M'ha enganyat, mestre! Es un mentider!
Traïdor!
El necessitem viu.
Serà més fàcil de traginar si està inconscient. Aixeca'l!
Ja vénen! No feu servir les fletxes encara.
Ataquem-los!
Jo me n'ocupo.
Vés a buscar reforços, digues al mestre ltadori que enviï més homes!
Maleït siguis!
Bé, amic, on anem?
Tranquil!
De pressa!
Espera! Qui ets?
- Què n'han fet, del nen? - No! No has de dir res de...
Respongui! Respongui!
Avui a mitjanit, el mataran i li trauran la sang.
- I per quin motiu? - No ho sé...
- On són? - No ho sé, no en tinc ni idea!
Aquests xinesos no ens diuen res. No es fien de nosaltres.
Quan algú ja no els serveix de res, el pelen.
I vostè els ha entregat el nen sabent que el matarien?
Res d'això, jo volia salvar al nen. El mestre Zekkai va decidir entregar-lo.
- No vaig ser jo! - Però, al final, vostè l'ha abandonat.
És cert.
Té tota la raó.
És tal com diu. És cert que vaig abandonar aquest nen.
Els estrangers em van amenaçar.
Vaig tenir por per la meva vida i els hi vaig entregar.
Si fos jo... si estigués en la meva posició...
Vostè hauria fet el mateix!
M'equivoco?
Estaria disposat a desobeir les ordres per mantenir-se fidel als seus valors?
Hi estaria disposat? No és tan fàcil!
Hauria fet res diferent?
És molt fàcil parlar com si ho sabés tot, però mirarà de rescatar al nen?
No, no ho farà. Perquè sap que anar-lo a buscar seria un suïcidi.
Vostè i jo... vostè i jo som iguals...
No és diferent de mi!
Ha demostrat que és un miserable. No es mereix dur aquesta roba sagrada...
- De quin color és? - El senyal és groc i vermell.
Oh, hi han estat a temps.
Sé que el groc és senyal que tenen el nen. Però i el vermell?
Significa que els soldats del castell ens han traït.
Afanya't i crida en Luolan.
Alto!
No es mogui! No pot entrar!
- Què l'ha portat fins aquí? - No us preocupeu, deixeu-lo entrar.
Ja us ho havia dit.
Ens han vingut a suplicar, tal com esperava.
- Vés al davant! - Què fan aquí aquests xinesos?
Per què els heu atacat sense la meva autorització?
El Senyor ens va ordenar que ens afanyéssim i agaféssim el nen!
A partir d'ara sóc jo qui dóna les ordres!
- On és el nen? - No n'estem segurs.
Se m'ha acudit que és probable que sigui a la fortalesa de Chisne.
Què passa amb el monjo? Què en fem?
És un traïdor que ha conspirat amb els estrangers. Executeu-lo.
- Si! - Qui és aquest?
Diuen que s'ha suïcidat mentre el monjo estava inconscient..
Està bé. Tornem al castell de seguida.
Els altres, us quedareu aquí fins que rebeu noves ordres.
Un missatge urgent!
Missatge urgent!
El Senyor?
Van entrar sense armes, i aleshores de sorpresa va arribar tota una colla.
- I què va passar amb els altres? - Els van assassinar.
I tu et vas quedar mirant-ho, mentre segrestaven el Senyor?
Van amenaçar que el matarien! No hi podíem fer res!
I per què no els vau perseguir?
Van enverinar tots els cavalls, i cap de nosaltres els va poder seguir.
Mentre parlem les nostres tropes es dirigeixen cap a la fortalesa,
però com que van a peu, el més aviat que hi podran arribar és aquesta nit.
Les tropes segueixen les teves ordres... oi?
Sí, senyor. Mestre Itadori, vostè és l'únic comandant que queda viu.
La Princesa ha ordenat que agafi el comandament.
He vingut tan de pressa com he pogut.
Jurota... Vés a buscar el que calgui per equipar-nos.
Cavalls, armadures i cascos...
Entesos.
Canvi de plans! Vosaltres tornareu al castell.
En Jurota i jo ens en anirem a la fortalesa de Chisne.
Mentre som aquí fent temps, en Bai-Luan seguirà la serralada
i travessarà la frontera.
- El nen ens ha donat molts problemes. - Aviat estarem.
Li traurem la sang i podrem tocar el dos d'aquest país.
Que bé. Al final podrem tornar a la nostra terra.
És teu, oi?
El portava l'estranger que m'ha seguit des del temple de Mangaku.
Què se n'ha fet?
No crec pas que l'hagis pogut derrotar tu sol.
He fet servir això per enviar-lo a la tomba.
Aquesta sang podria ser del teu amo, però no em mosseguis, si m'equivoco.
Que tens por?
O pretens fer veure que no ho entens? O potser et fa por parlar?
Tard o d'hora, la gent ha de morir. En aquest món no hi viu ningú per sempre.
Et recomano que treguis tan partit com puguis de la vida mentre sigui possible.
Mata'm d'una vegada!
Encara no. Abans et vull fer una pregunta.
He sentit que un home va provar de rescatar-te a la sortida del temple.
Que era amic teu? Que saps de qui et parlo?
Jo no sé res!
No m'enganyis!
Jo no tinc cap amic.
Ja veig que no m'ho explicaràs, oi?
Tant se val. Es veu que va morir a mans d'un dels meus homes.
Jurota! Coneixes perfectament aquesta zona, oi?
Hi ha una drecera, però no estic segur que els cavalls puguin passar-hi!
Hi passarem a peu, si cal. De pressa!
Veus això?
Quan aquesta agulla apunti cap al cel, la teva ànima abandonarà el teu cos,
i només la teva sang perviurà per glòria i gaudi de l'emperador.
No podries tenir cap honor més gran.
Que estàs preocupada per ell?
Una mica.
Tranquil. la.
En Shogen ltadori abans era un "samurai sense amo",
però he sentit que ara és molt lleial al Senyor i digne de confiança.
Estic segur que farà el que sigui per rescatar-lo.
Estaran a punt?
Tots els guerrers que vénen, i jo mateix, pràcticament ens ha criat vostè.
No hi ha motius per preocupar-se!
- Compto amb tu! - Ho donaré tot!
És en Jurota? En Jurota!
Mireu! També ve el mestre Itadori!
- Que bé! - Quina bona noticia!
- Estan bé! - Quina alegria!
Com vol que ho fem?
Guanyeu una mica de temps fent servir el Senyor com a escut.
Ja falta poc per la cerimònia. I una altra interrupció...
- Que és el nostre Senyor? - I ara, què farem?
Shogen! Que ets tu aquí baix? Shogen?
No podem travessar la porta!
Mestre ltadori, què farem ara?
Jurota.
Shogen!
Silenci!
Guerrers, és el moment de mirar cap als vostres cors
i de prendre una decisió crítica. Em seguireu a mi o al Senyor mort?
Si em seguiu a mi, us recompensaré amb tot el que vulgueu.
Malparit!
- Jo trio seguir el mestre ltadori! - Què fareu?
Jo seguiré el mestre Itadori!
Sí! Jo també!
És l'única sortida que ens queda!
- Anem-hi! - Jo també!
Prenguem la Fortalesa de Chisne!
Sí!
Què redimonis...!?
Nosaltres tenim una percepció diferent de l'emperador.
Per a aquests homes el seu Senyor només és un home que ocupa un rang superior.
Segurament no era la persona més adequada com a ostatge.
Quin món més cruel, el dels guerrers! Prepareu-ho tot pel ritual.
Baixarem a aturar-los.
Foc!
Ostres!
Endarrere!
Carregueu!
Una altra vegada!
Hi aniré jo primera.
- Preneu la fortalesa! - Mestre ltadori!
Quan la fortalesa hagi caigut, hi ha una cosa que vull per la meva lleialtat.
No t'amoïnis que la Princesa serà teva.
Ja et tinc.
Ara veuràs!
Què em volies ensenyar?
Cosiu-la a cops de fletxa!
- Remateu-la! - Sí!
- Soldats, dividiu-vos! - Sí!
Com estableix la profecia...
Com estableix la profecia, sobre aquest altar fet de cedre...
No us retireu!
Ara és la nostra oportunitat! Aprofiteu que estan distrets!
Aparteu-vos! Soldats, aneu a lluitar a un altre lloc.
Aquest és per mi. El mataré jo.
Ja has lluitat i has perdut.
Sempre he sigut millor amb la llança. Aquesta vegada les coses seran diferents!
Ha, ha! Us puc pelar a tots vosaltres jo sol.
No acabo d'entendre què és el que et passa pel cap,
tot aquest sentimentalisme buit i innecessari...
Així és com funciona el món.
El nostre Senyor ha assassinat un altre Senyor per convertir-se en el nou
governant d'aquesta terra.
I això ha sigut possible gràcies als teus esforços.
La veritat, em fas molta enveja...
Va, fes-ho! No siguis tan covard!
Com estableix la profecia, sobre aquest altar fet de cedre...
Fabricarem la medecina de Xian, que farà immortal a tothom qui begui aquest elixir.
Ha arribat l'hora.
Tobimaru!
Kotaro!
Malparit!
Aparteu-vos!
Aparta't!
Tobimaru!
Vinga! Què esperes?
El dolor m'és aliè!
Prova de foradar-me el cor amb aquesta espasa, si pots. Vinga!
Torneu aquí! Han alliberat el nen!
Ja he eliminat els altres.
Tobimaru!
Anem's-en.
Algú s'ha ficat en la nostra cerimònia!
Hem deixat passar l'oportunitat. Què vols fer ara?
Recuperar el nen i esperar la pròxima ocasió.
Tant me fa el que calgui esperar...
L'aniré a buscar.
Sembla mentida.
Això sí que et costarà car.
Sabia que eres tu... he pogut sentir la teva veu...
Has cridat el meu nom, oi?
Per què has trigat tant?
Ja et vaig dir que tenia mal geni! No m'agrada esperar.
No ens podem quedar aquí.
- Està bé. - No parlava amb tu.
Parlava amb el teu gos.
Endarrere!
Sense nom!
I la meva espasa?
La meva espasa...
Sense Nom!
Mestre Luolan...
Una espasa... Mestre Luolan...
Ha derrotat en Shui-Chen i en Feng-Wu. És un bon guerrer.
Luolan!
Surt del mig!
Vinga!
Ara ho acabaré.
Però què fas? Que t'has tornat boig?
Al contrari.
Em considero molt afortunat de ser aquí.
Al final he trobat un adversari digne.
Vostè m'ha portat a aquesta terra i sempre li estaré agraït.
Maleit... bàrbar... menyspreable...
Luolan!
Provaràs d'enganyar l'emperador i quedar-te la medecina de Xian?
Per un plebeu sense honor com tu, la immortalitat és una porqueria.
Jo sí que em mereixo ser immortal... Com pots pensar que...
No creu que ja ha viscut prou?
- Què ha passat? - L'estranger ha mort el seu senyor.
Està sol. És l'únic que queda!
L'estranger ros.
Sense Nom!
Fes servir això.
És una medecina. No pateixis. T'ajudarà a curar el dolor que sents.
No la vull.
M'estimo més lluitar amb dolor. Em fa sentir més viu.
Bé, com vulguis...
Crec que m'ho passaré molt bé amb tu.
Sense Nom!
No m'havien apunyalat mai...
El dolor que provoca l'espasa... per mi és...
molt...
estrany...
Has millorat molt...
Ara sembla com si anés sobre els núvols.
Només ho dius per fer-me content. Encara et fa molt mal?
Et teu tresor no valia gaire, però m'ha sigut molt útil.
- Ja t'ho vaig dir. - Sembla mentida, ja manes i tot.
Quan ens queda? Que veus la ciutat?
No, encara no. Però estic segur que és molt a prop.
- Escolta... - Digues.
Quan estiguis millor, què me'n dius, de deixar aquest lloc i de travessar el mar?
En un altre país, segur que a la gent tant li serà el color dels teus cabells.
Un país estranger?
No és mala idea, però com aconseguirem els diners per arribar-hi?
Doncs de moltes maneres: des de robar fins a convertir-nos en guardaespatlles...
- Podríem fins i tot fer de pirates. - Penses en tot, eh?
Que no té límits la teva ment malvada?
Prou de criticar-me i agafa't si no vols caure.
Tu manes!
Som-hi! Arri!